Svensk text: SSG - SweSUB Group © Simontax
www.sweSUB.nu - Feministiska texter
"Min vän ekorren var där i morse."
"Han blinkade åt mig."
"Ett ögonkast. Jag sa: Vi ses i morgon."
Vi ses i morgon.
Sainte Gudule Våren 1977
Agostino, mitt kaffe, snabbt!
Agostino! Pilar! Mitt kaffe!
- Serverar du? - Hennes flicka konfirmeras.
- Fick hon ledigt? - En vecka. Portugal är långt bort.
- Jag betalar inte för att du jobbar. - En gång dör jag inte av.
Och jag gillar att vara ensam i köket.
Var och en på sin plats. Du är madame Pujol.
Jag vaknar varje morgon och säger: "Jag är madame Pujol."
- Gick det bra med den tyske köparen? - Ja, men då måste man underhålla.
Vi åt middag i Lille och gick sen till Bada-Boom.
- Med de söta flickorna. Kan vi gå dit? - Bada-Boom?
- Ja. - Var inte löjlig. Inget ställe för dig.
Jag platsar varken i köket eller på Bada-Boom. Var hör jag hemma?
Fråga inte så dumt.
-Du drack inte för mycket? - Låt mig vara.
- Du vet vad doktorn sa. - Jag vet!
- Du blir mer och mer nervös. - Det är inte lätt med en paraplyfabrik-
-med 300 anställda. Varje dag har jag konflikter med facket och Skatteverket!
- Pappa sa detsamma. - På hans tid var det lätt.
Lyckligtvis har jag lyckats ordna upp i hans röra.
Så sant. Du tillförde din energi. Jag bidrog med fabriken som hemgift.
Jag måste lyssna på nyheterna.
På landsorten har facket proklamerat strejk.
- Här är kommunistledamoten Maurice... - Fattades bara honom!
Så länge cheferna inte vill förstå att det krävs åtgärder för löntagarna-
-ska vi kämpa...
Fan ta arbetarna!
-...sabbar min fabrik... -Skitstövel!
Oj, hans droppar!
- Monsieur Pujols kontor...ja? - Mademoiselle Nadège-
- Det är madame Pujol. - God dag, madame Pujol.
Min man kom hem sent från Bada med en tysk och glömde sina droppar i morse.
- Be honom komma tillbaka hem. - Det kan jag inte...
- Ni vet hur han blir utan dem. - Ja, det vet jag.
- Bra, kan jag lita på er? - Jag säger till honom.
Tack och adjö.
God morgon, jag vill tala med er.
- Tar ni redan rökpaus? - Ursäkta oss, monsieur Pujol.
- Morron, Nadège. - Er fru ringde.
- Vad ville hon? - Era droppar.
Hon gör mig förbannad!
- Inte röra! Vad var det där med tysken? - Jag kan förklara.
- Ta det med er fru. - Ingen scen, tack.
I morgon kväll går ni tillbaka till Bada-Boom.
Det är stängt på torsdagar.
- Är du där, mamma? - Joel! Hej, älskling.
- Grattis. Jag plockade den till dig. - Tack, så snällt. Du är tidigt uppe.
- Körde barnen till skolan. - Mår de bra?
- De oroas av att pappa är borta. - Har du hört från honom?
- Jean-Charles ringde från Toronto. - Allt väl?
- Javisst...jag tror vi ska skiljas. - Hursa?
Han reser jämt och vi ser honom inte. Han verkar ointresserad av mig numera.
- Du borde följa med på hans resor. - Vem skulle se efter barnen?
- Jag - Aldrig. Du är för upptagen.
Jag får ta hand om barnens utbildning.
Så tråkigt...att separera från Jean-Charles så snart.
Jag vet. Men tanken på att han bedrar mig är outhärdlig.
- Tänker du inte på barnen? - Nej, jag tänker på mig själv.
Även de mest samstämda par kan uppleva tomhet. Men den försvinner!
Eller också inte, det vet du. Hur länge har ni haft skilda sovrum?
- Det vill jag inte prata om. - När var ni senast man och hustru?
Det pratar vi inte om! Det finns mer i livet än sex.
- I din ålder kanske. - Din far arbetar hårt och blir trött.
- Han kanske bedrar dig. - Du får inte kritisera din far.
Jag kritiserar honom inte. Det är du som accepterat allting...allt!
Du vill inte se, men han gör som han vill.
Jag lyssnar inte på skvaller. Jag har barnbarn, trädgård, poesi...
- Men är du lycklig, mamma? - Så klart jag är.
- Det bestämde jag, en gång för alla. - Jag vill inte ha ett så ynkligt liv.
- Hellre skiljer jag mig. - Hur ska du leva om du skiljer dig?
Jag ber pappa om jobb på fabriken.
Ingen dum idé. Men det måste vara det du vill.
Jag vet åtminstone.
Det värsta vore att bli som du: "une potiche" - en troféfru.
Joëlle! Du gör det väl med avsikt.
- Parkera inte utanför entrén. - Jag tittade in för mamma fyller år.
- Vem fyller...? - Glömt?
- Slynan Nadège glömde. - Hon har annat att tänka på.
- Köp vad du vill. Jag betalar sen. - Pappa, du är dig lik.
Var på bättre humör ikväll. Jag måste prata med dig.
- Vet du vad hon vill? - Skilsmässa.
- Byter hon ut Jean-Charles? - Nej!
- Hon vill jobba med sin far i fabriken. - Aldrig. Jag måste ha mina droppar.
- Är inte Laurent här? - Han kommer ikväll med goda nyheter.
- Jag är rädd för nyheter om din son. - Jag tror han vill gifta sig. Fint, va?
- Försörja en ny familj... - Han ber inte dig om nåt.
Det kommer nog. Flickan som krokat honom vet nog vad hon gör.
Lugn, hon är av god familj. Det är Floriane Marquiset, konditorns dotter.
Robert! Herregud!
- Så Gud förbanne mig! - Hon är trevlig, har studerat piano.
- Studerat piano? - Hade klarinett varit bättre?
Otänkbart att han skulle gifta sig med Floriane Marquiset.
- Men, Robert... - En Pujol med en Marquiset, vanärande.
Du är snobbig, vänta till du träffar henne.
Jag träffar henne inte. Och Laurent gifter sig inte med Marquisets dotter!
- Förstått? - Vill du veta min åsikt...
Din "åsikt"? Har du en åsikt? Jag ber dig bara dela min.
Var snäll och håll dig till poesin.
Joëlle har rätt. Jag är bara en troféfru.
Jag ligger där i ett hörn... Jag är bara en inredningsdetalj.
Ska du trotsa mig också? Säg en kvinna så bortskämd som du.
- I hushållet är jag en drottning. - Håll med om att du har allt.
Telefon nu också. Vilket liv!
Hallå? Det är inte sant. Fan också!
Herregud!
Jag kommer.
- Vad står på? - Det fortsätter. Strejk i verkstad 4.
- Strejk? - Det kostar mig miljoner.
- Vad ska du göra? - Vad? Jag ska slåss!
- Men Robert... Var försiktig! - Det skiter jag i. Jag blir tokig.
En strejk...
"Rosen på morgonen..."
"...sig öppnar..."
"...för sitt korta liv."
"Dog vid midnatt."
- Hur är det med pappa? - Bekymrad över strejkerna.
- Blir det bättre i kväll? - Hoppas det. Det är ju min födelsedag.
- Går studierna bra? - Häcken full. Statskunskap är inte kul.
- Vad är kul då? - Jag vet inte.
- Tar du teckningslektioner? - Inte tid, och vad är det för mening?
Så synd, du är begåvad. Det vore roligt med en konstnär i familjen.
Vet du vad jag skulle bli glad för? Att du jobbade på fabriken.
Jag är inte intresserad. Jag skulle aldrig jobba med pappa.
Att drabbas av chefssyndromet, hatad av alla. Nej tack.
- Din farfar var avgudades av alla. - Patriarkalisk ledning, det är ute.
Dagens man ska vara skitstövel i den otyglade kapitalismens orden.
När lärde du känna Floriane?
Sex månader sen. Vi träffades på tåget.
- Så romantiskt. Är du riktigt kär? - Ja, mamma.
- Hon är tokig i mig. - Så bra. Det betyder lycka.
En söndag stannade vi till på hennes mammas bageri och åt Bombe Glacée.
Jag såg den vackra madame Marquiset bakom disken, alltid så välklädd.
Hon dog av en elchock från hårtorken. Tänker ni gifta er?
Det är vad hon vill.
- När får vi träffa henne? - När hon tagit examen i Paris.
Så roligt!
- Titta vad jag gjort till födelsedagen. - Du skulle ju vänta till desserten.
Låt honom. - Den är så fin. Tack, Fabian.
- När kommer pappa? - Vet inte, hans arbetsschema är mysko.
- Vad föreställer det? - Terrorister med kpistar.
- Så roligt. Vilken fantasi! - Mormor, jag imiterar Coluche.
Nej, Stanislaus, inte den hemska Coluche här.
- Men han är rolig. - Nej, vulgär. Paris skulle gilla det.
Du skulle tycka om att resa. Tar inte Jean-Charles med dig nånstans?
- Snälla Laurent, inte nu. - Det är pappa. Jag öppnar.
Han har nyckel.
Jag kommer, pappa.
- Nadège? Vad vill ni? - Det är mycket angeläget.
Hon är i vardagsrummet.
- Mademoiselle Nadège? - Madame, det är förfärligt.
- Pappa? - Ja, monsieur Pujol.
- Har han fått hjärtattack? - Nej, han är inlåst.
- Inlåst? - Ja, han slogs med verkmästaren.
Arbetarna har låst in honom på kontoret.
Jag visste det. Han var så nervös i morse.
- Har de kpistar, mormor? - Stanislaus, Flavian gå dit upp.
- Du måste ringa facket om en medlare. - Vi måste ringa kravallpolisen.
Vi kommer ingenstans med tårgas.
- Arbetarna agerar olagligt. - Vi måste använda diplomati.
- Du tar så klart parti för vänstern. - Jämfört med dig är alla vänster.
Lugna er. Mademoiselle Nadège, vad vill de?
- De kräver bättre hälsovård. - Inte för mycket begärt.
- Toaletterna är en olägenhet. - De är turkiska!
Bara ett politiskt svepskäl. De begär mer personal, 13:e månadslön...
- Löneökningar, minskad arbetstid... - Ingen mer övervakning.
- Det var mycket. - Den där snuskiga Babin ligger bakom.
- Han eggar dem till uppror. - Han hetsar. Hörde ni honom på radio?
Den karln ger mig gåshud.
- Hoppas han tar sina droppar. - Han glömmer dem. Om inte jag var där-
-ursäkta...om inte ni fanns... - Be inte om ursäkt, ni är på gränsen...
- Så tråkigt, jag går. - Vart ska du?
Jag kan ersätta pappa. Jag är hans son, de kan ta mig som gisslan.
- Men ändå... - Jag uppskattar det.
Jag går dit.
Kom igen.
- Får han gå in? - De pratar med honom.
- Det är Hubert, en av de värsta. - Jag hoppas de blir överens.
Fler och fler kommer. De viftar med banderoller.
De har skrivit på väggen: "Pujol = Hitler."
De överdriver. Bortsett från det där på ansiktet...
- De blir mer upphetsade. - Jag är rädd.
- Jag också. - Mademoiselle Nadège, lås dörren.
- Madame! Madame! De kommer hit! - Lugna er.
Marie Antoinette var i samma situation.
Men hon slutade i giljotinen.
- Vad ropar de? - Pujol... Vi har fått nog.
PUJOL, vi har fått nog!
- Men vad gör ni? - Lite avkoppling bara.
En del krav är berättigade.
Mönstersekreteraren blir rabiat fackkämpe. Det varar nog inte.
Jag blir ingenting, men försök förstå arbetarnas situation.
Ni vet inget, för ni är chefens dotter.
- Hellre det än hans pulla. - Jag förbjuder er...
Vem är det? - Öppna inte om det är arbetarna.
Lita på mig. - Vem där?
Laurent? Redan? Du är i alla fall inte skadad.
- Att ge sig på min bror! Galningar! - Nej, det var inte de, utan pappa.
- Pappa? - Robert?
Arbetarna hjälpte mig träffa pappa. Jag försökte få honom till eftergifter.
Han for på mig och skrek: "Ut, idiot!"
Lyckligtvis stoppades han av strejkvakterna.
- Då är det nog bäst att jag går dit. - De kommer att skratta åt dig.
Jag vill inte ha din fars liv på mitt samvete.
- Ska jag följa med? - Nej, bäst att jag går ensam.
Det är chefens fru!
- Ja? - God afton, vice borgmästaren.
- Madame Pujol? - Får jag komma in?
Ja, naturligtvis.
Ja...
- Förlåt att jag tar emot er så här. - Jag är inte här för att umgås.
Visst...slå er ner. Vänster eller höger, var ni vill.
Vad förskaffar mig den äran, madame Pujol?
Borgmästare, jag vill be er använda ert inflytande för att frige min man.
- Det är facket ni ska prata med. - Min man vägrar.
Ring polisen då.
Det är nog bättre med vänligt samtal.
"Vänligt"? En arbetare misshandlades.
- Min man är impulsiv. - For näven iväg av sig själv?
- Varför så aggressiv? - Varför ska jag hjälpa er rädda er man?
Så sa ni inte förr, om ni vet vad jag menar.
Dra inte upp det som varit.
Varför? Skulle vår lilla dårskap fördärva bilden av er?
Eller bilden av den perfekta hustrun?
- Utan er hade jag kanske varit det. - Försök inte skylla på mig.
Ungdomliga snedsprång inträffar ibland.
- Gris! - Vi satt i samma båt.
Ni var chefens fru och jag en arbetare.
- Jag svek min klass. - Och jag min man. Vilket är värst?
Jag återvände från ett bröllop.
Monsieur! Monsieur! Jag hade fått punktering.
- Vi möttes av en slump. - Det var min vanliga rutt.
Jag hjälper min nästa även om jag ogillar hennes åsikter.
God dag. - Ni skulle ha sett er klänning.
God dag. - Ni var oljig, med vev i handen.
Jag hade organzaklänning med rosa cape.
Jag bytte hjul, ni fick mig att le och glömma arrogansen hos er kast.
Farfar var metallarbetare. Ni vägrade ta emot en slant.
Men jag tog emot en cigarett. Vi gick och rökte under ett valnötsträd.
När vi gick in bland buskarna trodde ni nog jag var lättillgänglig.
Nej, Suzanne.
Nästa dag återtog ni distansen och drog ned ridån över vårt äventyr.
Jag var gift och mor. Jag måste tänka på min ställning.
Jag var ofta rädd för att ni skulle skryta med det.
Jag kan hålla tyst när det gäller en kvinnas heder.
- Tack. - Bra.
- Vill ni ha tillbaka er man? - Hjälper ni mig?
Ja, men om jag får honom fri vill jag ha en returmatch.
Returmatch? Jag törs inte tänka tanken. Vid vår ålder?
Ni missförstår. Jag är inte längre nån kåt lastbilschaufför.
- Jag förstår inte. Ursäkta. - Det behövs inte.
- Under andra omständigheter. - Ja?
Vi pratar om nåt annat. Jag tänker på den roll ni kan spela i fabriken.
- Vilken då? - Om inte förbättringar görs snart-
-kommer fabriken att stängas och 300 arbetare blir utan jobb.
- Det var många. - Ja, Suzanne.
- Nå, vad sa doktorn? - Jag vet inte. Han är kvar hos pappa.
- Vet han hur han blev fri? - Bäst att inte berätta.
Så förnedrande! Befriad av sin fiende. Om kravallpolisen hade kommit-
-så hade vi inte behövt honom. - Var inte simpel.
- Kommunister har också ett hjärta. - Det förstör en man.
- Han blick var inte densamma. - Ingen fara, han blir bra.
- Jag kan laga min buljong åt honom. - Ja, varför inte?
- Du måste vila. - Det är inte så farligt.
Ni kan få en ny attack och drabbas av lungendemi.
Ni måste ligga på sjukhus en vecka för undersökning.
- Men fabriken? - Fabriken...den klarar sig utan er.
Jag går nu. Här är receptet.
Monsieur Pujol, jag väntar er på sjukhuset i veckan.
- Det var allt. - Tack, doktorn. Vi ses snart.
Har du sagt till Laurent att glömma Marquisets flicka?
Det handlar om din sons lycka. Försök förstå att han är kär.
Du tvingar mig avslöja nåt obehagligt. Du ger mig inget val.
Jag har skäl att tro att Floriane är delvis min dotter.
- Vad menas med "delvis din dotter"? - Hennes mor sa det, men hon är död.
- Var madame Marquiset din älskarinna? - Det var då rakt på sak!
- Vilken fin make! - För sen reaktion. Du kunde ha tvivlat.
- Skulle jag det? - Vi var diskreta. Hon var gift.
- Hennes man misstänkte inget. - Precis. Det är din sons fel!
Av alla flickor i världen måste idioten hitta mademoiselle Marquiset.
Det här var värre än födelsedagspresenten du glömde!
- Ska jag be om ursäkt? - Nej, du äcklar mig.
Med tanke på det förstår du väl att äktenskap är otänkbart.
De har nog redan legat med varann.
Hör på, du kommer inte till himlen för knullet med Marquisetkvinnan.
Herregud, det är ju så länge sen.
För att...det var sista droppen för troféfrun!
Är allt väl, madame? Jag har lagat min specialbuljong.
Så rart. Den gör honom nog gott.
- Ko-ko! - Vad gör du här?
- Jag ska ge dig min specialitet. - Ja, det kan nog inte skada.
Jag talade om min specialbuljong.
Mademoiselle Nadège är verkligen mönstersekreterare.
Ja, hon lagade buljong till din far. Hon ska få den i ansiktet.
- Mamma, han är här. - Visa in honom.
- Vem? - Den som befriade din far.
Den mannen här?
- God dag, madame Pujol. - Välkommen och tack än en gång.
Fackets ombud menar att de har tagit första steget och kräver snabbt svar.
Det är bara det att min man mår inte bra idag. I morgon tar han emot besök.
- Ger ni tusan i mig? - Visst är det sant, Laurent?
- Ja, han är mycket svag. - Vill ni ha ett intyg?
Jag har gjort mitt. Stöttar jag honom är det sen upp till arbetarna.
Så i frånvaro av förhandlingar förutspår jag att strejken återupptas.
- Jag förutspår min fot i arslet på er! - Monsieur Pujol!
- Han ser inte sjuk ut. - Vad gör ni mot mig?
- Räcker det inte med förödmjukelse? - Sluta, pappa...
- Håll käften, rövhål! - Var förnuftig, du anstränger hjärtat!
- Vad har du gjort mot mig? - Jag lovade vice borgmästaren-
-att du i utbyte mot frigivning skulle fundera på de anställdas krav.
- Det är jag för. - Jag också.
För hjärntvätten...
Robert, du bara slåss. Du måste förhandla.
Säg ombuden att om de vill ha betald ledighet måste de tillbaka till jobbet.
Vill de tjäna mer, så får de arbeta mer. Ni trodde jag var slut, färdig.
Att min familj skulle sälja fabriken. Så fort strejkvakterna är borta-
-ska jag visa dem en chef med två såna här!
Företagarföreningen har beslutat sig för att se över era konton.
- Vad menar ni? - Att er Mercedes står som företagsbil.
Er lägenhet, era tjänare, ert hem och er båt-
-tagits upp som omkostnader. - Ni har bestämt er...
Pappa!
Hjärtattack som jag sa.
- Lyft upp hans huvud. - Tryck hårt.
Min far har fått hjärtattack. Skicka ambulans.
Det här är följden av hans utbrott. Han hamnar på sjukhus nu.
- Hur går det med fabriken. - Er far bör bytas ut mot en advokat.
- Han har avskedat honom. - I så fall...
Nej, jag är ledsen. Att sköta en fabrik är inget för mig.
- Jag? - Hon är värre än pappa.
- Men vem? - Jean-Charles.
Nej, inte han.
Varför inte ni, madame Pujol?
- Mamma? Vilket skämt. - Grundarens dotter, chefens hustru.
- Men jag vet inget om det. - Du sköter inte fabriken.
- Du sitter bara i pappas stol. - Du får inget ansvar.
- Men jag vet inte... - Suzanne, gör som de säger.
Gör som de säger. Hellre du än nån annan.
- Vi har inget val. - Eftersom du ber mig...
- Jag gör inget utan att fråga dig. - Tack och lov.
- Accepterar ni, madame Pujol? - I fabrikens intresse, ja.
Det kommer att gå bra.
- Du håller mig väl informerad? - Lita på mig, chefen.
- Ska jag ta er plats? - Ja, det gör ni så bra.
Nej, Nadège. Jag åker med pappa.
Det hade varit lättare om du efterträtt din pappa.
Du går i takt med tiden. Kvinnor tar makten överallt.
Vi går in. Du måste tala med monsieur Babin.
- Hur tänker ni ta emot kommittén? - Försonligt. Om kraven är måttliga.
När arbetarna begär för mycket, är det för att chefen ger för litet.
Vi måste skriva ett manus-
- så att ni inte stakar er. - Utmärkt idé.
Jag skulle börja med:
"Mina herrar, jag kommer i en anda av förståelse..."
"Mina herrar"? Det är kallt, snobbigt. Jag skulle säga "mina vänner".
- Nej, de är inte era vänner. - Det kanske de blir.
Då krävs handling, inte tomma ord. Nå, fortsätt.
"I en anda av förståelse..."
"Jag är bara en kvinna, men... "
Så säger jag inte, det ser de väl. Jag ursäktar inte mitt kön.
- Jag menade inte så... - Ni är kvinnohatare.
Vi stödjer kvinnors rättigheter.
Jag kan inte säga: "Jag är en kvinna." Jag säger: "Ja, jag är en kvinna."
För vad ni än tycker är jag kvinna.
Men det gillar jag. Väldigt mycket.
- De väntar på er. - Ska arbetet återupptas bör vi gå.
- Hur verkar de? - Inte sympatiska.
Ju mindre de väntar, dess bättre.
- Jag vill göra mig i ordning. - Ni är fin.
Jag vet vad jag är. De kan vänta.
Verkligen?
- Betyder fabriken ingenting? - Borde den det?
Ni är ju er fars son, och ni har läst statskunskap...
- Är jag "min fars son"? - Ni är Pujols son.
Jag är inte intresserad av pengar. Jag är emot utnyttjandet av människan.
- Har ni sagt det till er far? - På sätt och vis.
- Vad sa han? - Att jag skulle slukas av andra.
Typiskt! Är ni politiskt engagerad?
- Politik, protester är inget för mig. - Allt är politik.
- Ansträng er inte. - Vad intresserar er?
- Vill ni verkligen veta? - Ja.
Målning, konsthistoria, Kandinsky...
Javisst, Kandinsky.
- Han var en sann revolutionär. - Ni bryr er visst om politik.
Che Guevara, Georges Marchais, Kandinsky...
Konstens politik.
Jag gillar att byta tankar med er.
- Vi borde ta en drink nån dag. - Ja.
Operation Goodwill!
- Vad är det där? - Gillar ni det inte?
- Är det inte för mycket, mamma? - Varför då?
Ni tänker väl inte gå till fabriken så här? Det är en provokation!
Men jag vill hedra arbetarna, och jag satte på mig alla smycken.
- Bara för dem, de förtjänar det. - Hoppas de uppskattar dem.
Då går vi.
- Det är klänningen ni... - Kände ni igen den?
Den glömmer man inte.
Kommittén är i fackets mötesrum.
- Jag har rampfeber. - Jag lämnar er. Nadège följer med er.
- Överger ni mig? - Kommittén skulle få fel bild-
-om jag är involverad i mötet. - Är ni säker?
Javisst...fortsätt. Ring mig när det är klart. Det går nog bra.
- Ni lämnar mig väl inte? - Nej, madame.
- Är min klänning överdriven? - Nej, den är mycket fin.
Männen får nog sitt lystmäte.
- Är det många? - Tio, tror jag.
Hoppas de är trevliga.
- Kom in! - Messieurs.
- God morgon, messieurs. - God dag, madame Pujol.
Sätt er, killar.
Kära vänner, som ni vet ligger min man på sjukhus.
Jag ersätter honom till dess han är frisk.
Jag är glad att träffa er idag, så att vi kan bekanta oss och prata...
Madame Pujol, som ni vet driver er man-
-fabriken i ilfart mot en katastrof.
Det är inte för nöjes skull som vi strejkar idag.
För vi älskar vårt arbete, men vi har fått nog.
Jag hör mycket bra, André. Ni behöver inte bli så arg.
Dessutom är jag glad över era framsteg.
Min far, som tog er som lärling, skulle vara stolt över att ni är kvar.
Så, vad har ni på hjärtat, min vän?
Madame Pujol, jag ska vara tydlig. Vi återupptar inte arbetet-
-förrän följande krav tillgodosetts:
1. En trettonde månadslön utbetalas retroaktivt 1 januari.
2. En femte betald semestervecka.
3. Omorganisation av arbetstiden till standarden 40 timmar per vecka-
-med 25% lönepåslag vid övertidsarbete.
- I enlighet med paragraf 1... - Bra, tack Henri.
Som pappa sa: "Man ska inte lasta åsnan för mycket om den ska komma fram."
Jag håller i alla fall med er. Det fungerar inte bra här längre.
Det är dags att vi åter arbetar broderligt och solidariskt.
- Vad betyder det konkret? - Jag svär vid mina barn och min far-
-att överväga era krav ytterst noga för att förbättra läget i fabriken.
Ni vet att jag är monsieur Pujols fru. Han är min chef också så jag förstår er.
Bortsett från att jag inte tänker strejka.
Grattis, chefen.
- Mamma? - Jag är här.
Nå, hur gick det?
Ganska bra. De börjar jobba i morgon.
- Bra! Jag visste att du skulle lyckas. - Har du gått med på allt?
Nej, vi förhandlade. Ni förstår, jag tänkte noga igenom situationen.
Jag vill be er båda om en uppoffring.
- Jag vill ha er vid min sida. - Vi står vid din sida, mamma.
Att ni arbetar med mig.
Joëlle, jag föreslår att du hjälper mig med ledningen.
- Arbeta på fabriken, med dig? - Du ville ju arbeta med din far.
- Det är mitt förslag. - Tack, mamma!
Akta mitt hår! Jag ska ut ikväll. Du får det bättre med Jean-Charles.
- Men jag då? Jag har min statskunskap. - Det blir en nyttig erfarenhet.
- Jag är inte intresserad. - Vi hittar nåt konstnärligt åt dig.
- Men jag lämnar inte Floriane i Paris. - Det glömde jag.
På helgerna har vi konserter i fabriken.
Musik skadar inte, särskilt inte arbetarna.
- Så...skål för oss! - För Pujol-Michonneaufabriken.
För Pujol-Michonneaufabriken!
Vem är borgarbimbon med tönten?
- Det är väl inte kvinnan på Pujols? - Pujol? Vårt Pujol?
- Vad ler ni åt? - Roberts ansikte om han såg mig med er.
- Stackars karl. - Tack för hjälpen på fabriken.
- Jag hade inte gjort det ensam. - För all del.
- Vet ni vad som förvånar mig mest? - Nej.
Att fira strejkens slut med er här på Bada-Boom.
Det är inget ställe för mig, men jag har velat gå hit.
- Han tar med kunderna hit. - Ikväll, Suzanne, är jag er kund.
Tack.
Förlåt.
- Kan vi inte börja om på nytt? - Tyvärr...
Ni är kvinnan i mitt liv, Suzanne. Kan vi skapa ett liv tillsammans?
Det är omöjligt. Ni glömmer bort er älskarinna.
Vem berättade det? Det var fult.
Hon heter "politik", en krävande rival.
Ni förstår, Suzanne, den gamla aktivisten i mig börjar vackla.
Revolutionen jag kämpade för... jag undrar om jag får uppleva den.
Jag kämpar ännu för att kommande generationer ska få en bättre värld.
- Men jag har väl rätt till lycka? - Skulle ni få den med mig?
Jag har ett tungt namn: Michonneau-Pujol.
- Men ni skulle förändras. - Hur skulle ni presentera mig?
- Kamrat Suzanne? Jag hör hånskratten. - Jag förklarar för dem.
Att ni också älskar rättvisa. Ni skulle dela vår övertygelse.
Vi får en bättre framtid tillsammans.
Ni förlorar borgmästarhalsduken och platsen som ledamot.
Och jag är en gift kvinna.
- Men ni älskar honom inte längre. - Efter så lång tid svetsas man samman-
-osynligt...men fast.
Robert behöver mig mest av er två.
Å, Suzanne! Jag förlorar er igen.
Nej då, vi kan fortsätta träffas... gå ut tillsammans, äta middag ihop...
...vara goda vänner.
Det låter förnuftigt.
Det är åldern.
Å, Suzanne!
Maurice...
Suzanne!
Efterfrågan på paraplyer i Indien har ökat 14% per år.
En ökning av försäljningen med 25% ger 43,7% av marknaden.
- Precis. - Och väderutsikterna spår mer regn.
- Där det faller, där är vi! - Med ett paraply för vartannat hushåll-
-med tanke på att de är 110 miljoner...
- 22 miljoner paraplyer. - Ja, 22 miljoner.
- Vilken stor marknad! - Japanerna är redan där.
Utforska det och ge en sammanfattning till försäljningschefen.
- Och till min dotter också. - Javisst.
- När kommer min man? - Tio över elva.
Se till att jag inte har några andra möten.
Vad ska Laurent visa oss?
- Hej, älskling. - Hej, mamma.
- God morgon, mina vänner. - God morgon, madame Pujol.
- Hur mås det? - Mycket bra.
Kalla mig Suzanne. - Nå?
Vi har gjort skisserna till nya kollektionen, Regnbågskollektionen.
- Vilken underbar idé! - Ett, två, tre.
Så vackert! Jag älskar färgerna.
- Vad tycker ni, Nadège? - Lite pråligt.
Men det är nya modet, det är originellt.
Titta, mamma, en överraskning. Kandinskylinjen.
- Å, så vågat! - Det är högsta mode.
På samma gång revolutionerande. Med tack till monsieur Babin.
Annars har vi börjat skissa på den mjuka linjen men har inte kommit så långt.
- Din far blir glad och stolt över dig. - Förhoppningsvis.
- De är häpnadsväckande. - De överraskade i alla fall mig.
- Får jag prata med dig? - Kan det vänta?
Jag vill träffa dig innan pappa kommer.
Madame Pujols kontor. Vem är det?
Men vi väntade er först i morgon.
Ja, jag kommer.
Jean-Charles gjorde en rapport åt mig som är helt underbar.
- Är det bättre mellan er? - Ja, här får vi nya idéer för fabriken-
Bland annat: Färre anställda och omlokalisering till Tunisien-
-vilket ökar förtjänsten med 35%. Fattar du?
Jag läser ikväll. Och provresultaten?
- Ja, jag hoppas jag inte är gravid. - Är du säker på att det är han?
- Vad tror du om mig? - Förlåt.
Tacka Jean-Charles, men viktigast är att få en harmonisk stämning i fabriken.
- Men vi måste modernisera. - Men modernisera utan uppsägningar.
När ska du sluta lyssna på kommunisten?
Vice borgmästaren har inget att göra med min skötsel av företaget.
Jag träffade honom och han ogillade mina initiativ.
- Läs då rapporten. - Jag ska...jag lovar.
Jag minns hur arbetarna älskade pappa.
Han ledde fabriken i över 40 år och arbetade varje dag ända till 1936.
Arbetare som pensionerades fick tofflor, ett numrerat paraply-
-och hans foto med autograf. - Ja, det var tider-
-men nu är det tyvärr 1977.
Jag har inte glömt.
- God dag, monsieur Pujol. - God dag, Nadège. Hur mår ni?
- Fint. - Jag har saknat er.
- Jag också, Robert. - Vänta, det är nåt jag vill fråga om.
Det gäller strukturen vid första...
- Å, gör det... - Sluta.
- De kommer på oss. - De äter.
Nej, de hade styrelsemöte om nya utvecklingsstrategier.
- "Utveckling"? Fan heller...ja! - Varför hörde ni inte av er?
- Brevet då? - Ett vykort!
Jag hade inte min favoritsekreterare i bagaget.
- Nu räcker det! - Är ni inte glad att se mig?
- Inte så här. Jag är inte densamma. - Vad gör ni, Nadège?
Jag har förändrats. Jag är en ny kvinna tack vare kvinnan som bestämmer.
- Gör du det med henne också? - Hon respekterar mig.
- Kom så gör vi färdigt. Jag är tänd. - Jag har beslutat mig.
- Ska vi fortsätta får ni lämna er fru. - Lämna Suzanne? Är ni tokig?
- Jag bedrar henne jämt. Det funkar. - Jag vill inte leva i skuggan.
- Jag tänker inte bli troféhustru 2. - Nadège!
- Suzanne! - Är du tillbaka?
Jag kom just.
- Jag ville ju fira din återkomst. - Jag ville överraska dig.
Och jag har med en present från Grekland till paraplydrottningen.
- Tänkte du på mig? - Ny inredning?
- Lite färg bara. Så vackert! - Jag visste att du skulle bli glad.
- Ni är bortskämd, Madame Pujol. - Han är inte elak mot mig.
- Är det äkta diamanter? - Jag tänkte på er också.
Verkligen?
- Turkish delight? - Det älskar jag.
- Tack för dieten. - Var snäll och lämna oss, Nadège.
Om du kan bistå en man i nöd utan att tvivla på hans egenskaper-
-om du kan vara vacker, men inte tråkig, stark utan att bli otålig-
-erfaren utan att åldras, vänlig och leende även mot odjur-
-om du kan skriva maskin, stenografera, telefonera och föda barn på lunchrasten-
-vara bättre än arkitekten, ingenjören, ministern-
-skymmas av topparna där han lyser, då ska du bli sekreterare, dotter min.
- Hon är helgalen. - Nej, jag tycker om henne.
- Såg du hennes nya frisyr? - Nej.
- Ge henne en komplimang. - Du känner mig...
- Försök åtminstone. - Jag kan inte sätta fingret på det-
-jag vet inte vad du gjort men du är tjusigare än förr.
- En kyss? - Jag är ju din man.
Du har haft 30 år på dig att minnas det.
Vad jag var förbannad på kryssen!
- Den var bra. Du är i form, solbränd. -Jag är full av energi.
- Semestern är slut för killarna också. - Vilken semester?
- De senaste tre månaderna på fabriken. - Det var ingen semester.
Till och med strejktiden är inarbetad. Fick du inte rapporterna?
Jovisst. Du fick ordning på bekymren.
Nej, Robert, jag försäkrar. Efter den svåra perioden-
- har allt gått bra, mycket bra.
Men efter strejken satt du i min stol, spelade oskuld-
-och godkände generöst alla förändringar. Du har varit fantastisk.
Vi flyttar nu "Madame VD" till tamburen och frun återgår till hushållet.
- Tyvärr inte, Robert. - Vem är chef här för fasen?
Jag. En kort analys av situationen:
Jag är en leende arbetsgivare, rättvis, varm.
Jag övertalade till och med dina barn att börja här. Varför skulle jag avgå?
Jag har aktiemajoriteten, stackars dumbom.
Tror du? Jag kollade saker och ting under din kryssning.
Pappa gav mig 15% av aktierna. Min syster ärvde en del.
Lägg till Joëlles och Laurents 20% och fler små aktieägare.
Sammanlagt 55% i min ficka. Du har inte ens 45%.
- Suzanne! - Men jag ska sköta dina intressen-
-som en lejoninna! Du kan gå in för din golf, jakt, fiske, bridge...
- Du kommer inte att sakna nåt. - Jag, en troféfru?
Ungefär. Men du får snart kläm på det.
- Kom in. - Pappa? Du är tillbaka.
- God dag. - God dag.
- Du ska visst avgå. - Era knep funkar inte.
Jag har inte sagt sista ordet.
Laurent har inget med det här att göra. Han sköter designavdelningen på...
- Det skiter jag i! Jag vill tillbaka! - Han har gjort ett strålande jobb!
Glöm det. Pappa ändrar sig inte. Jag missar tåget.
Kom inte för sent för vår skull. Krama om Floriane från mig.
Stå på dig.
- "Floriane"? - Marquisets flicka. De träffas i Paris.
- De trivs jättebra tillsammans. - Du är galen.
- Har du glömt vad jag sa? - Det gör fortfarande ont.
- De kan inte träffas mer. De är syskon. - Alla dessa tabun nuförtiden.
Du uppfostrades av nunnor och är respektabel!
Det är synd att jag måste berätta det så här... Bli inte arg.
- Fortsätt. - Laurent och Floriane kan gifta sig.
- Men jag säger ju... - De är inte syskon.
- Hur då? - Tänk själv!
- Nej! Laurent? - Ja.
- Jag tror dig inte. - Irritera mig inte. Så är det.
- Jag måste gå. - Sätt dig i mitt ställe.
Jag var ung, söt och helt försummad av en otrogen make. Jag har fått hämnd.
Jag ångrar ingenting, och jag har reparerat ditt felsteg.
- Vem bedrog du mig med? - Det finns gränser. Lugna dig.
Min fabrik, min fru, min son...
Slut på lunchrasten. Roligt att se dig igen. Vi har mer att prata om.
Jag måste tillbaka till arbetet. Det finns en quiche åt dig i kylskåpet.
- Jag är inte hungrig. - Seså, tjura inte.
Jag ställde TV:n i ditt rum. I eftermiddag kan du se på "Fru idag".
- Är ni för att kvinnor arbetar? - Det skapar jämställdhet.
Mannen ska tjäna tillräckligt så att frun kan stanna hemma.
- De tar våra jobb. - Ingen dum idé, hon drar in pengar.
Hon kanske har mindre lön än ni?
De bör hållas sysselsatta. Om de stannar hemma...
Kom in.
- Å, Joëlle! Älskling. - Så roligt att se dig igen.
- Du ser strålande ut. - Du jobbar visst på fabriken.
- Mamma litar på mig. - Mer förebråelser! Är alla emot mig?
- Nej, vi har saknat dig. - Jag är golvad, Joëlle.
- Din mamma har kvaddat mig. - Jag vet, hon har blivit en ny kvinna.
Hon pratar bara om "delaktighet" och "självförverkligande".
Jean-Charles är mycket engagerad i företagets framtid.
Men hon har genomfört sånt som Babin vägrade dig.
Det är Babin. Hon är hans leksak. Han manipulerar henne.
- Strunt samma vem som manipulerar. - Sätter han på henne?
Pappa! Jag vill inte veta. Såvitt jag vet är det inget nytt.
Se vad jag hittade.
- Den slynan! Så det var han. - "Han", vadå?
Det här ska hon få för.
God dag. Jag vill träffa monsieur Babin.
- Har ni bokat tid? - Jag är monsieur Pujol. Robert Pujol.
- Monsieur Babin, god dag. - Monsieur Pujol är tillbaka.
Tillbaka, ja. Och jag vill ha er hjälp. Jag har en rapport om min frus åtgärder.
- Allt ni gjort ska ändras tillbaka. - Vad har jag gjort?
Den vilda strejken, min isolering, allt har ni skött mästerligt.
Sen vill ni publicera rapporten om personalminskning och omlokalisering.
Jag ska inte lära er ert jobb, Babin. Och jag vill ha tillbaka mitt.
Ni får övertyga styrelsen och särskilt era anställda.
Ni förför massorna, Babin. Låt oss säga en summa...
Tar ni mig för en clown som gynnar arbetsgivare?
Ni har två ansikten, min vän.
- Vad insinuerar ni? - Vad gjorde ni med min fru-
- på Bada-Boom? - Hursa?
Spela inte oskyldig. Inte nog med det.
Ni sågs med madame Pujol på cafeteria Sofitel.
Vi träffades för att tala om förhållandena på fabriken.
- Men varför alla försiktighetsåtgärder? - Vi ville undvika skvaller.
Vad skulle era väljare och centralkommittén tycka-
-om de i den lokala skvallerblaskan såg ett foto av sin omutliga medlem-
-i färd med att korka upp champagne med madame Pujol?
Varför skapa en skandal som skulle explodera i allas ansikten?
- Varför? - För att jag är en bedragen man-
-som inte bryr sig om skandalen. - Hör på-
- Inget har hänt mellan mig och er fru. - Och för 25 år sen?
Herregud! Det är jag.
Suzanne älskar mig alltså.
Det kan stå er dyrt om jag avslöjar att ert äventyr alstrade en snorvalp-
-min son Laurent. - Laurent?
- Er son? Min son? - Tyvärr, ja.
- Är ni säker? - Jag var inte med, eller hur?
Livet är underligt. Man tror att man är en förhärdad gammal kämpe...
...och så är man en ung pappa.
Er utpressning har gjort mig till den lyckligaste bland män.
Men om ni inte ordnar den här strejken åt mig är det slut med er karriär.
Ja, Pujol.
Våra huvudkonkurrenter, kineserna, är mycket intresserade...
- Madame Pujol? - Min mor intervjuas.
- Jag är glad att se er. - Detsamma.
- Vilken ungdom, vilken entusiasm! - Är allt väl, monsieur Babin?
Håret, leendet, utseendet...
Herr vice borgmästare? Berätta hur stolta de är häromkring-
-över att ha en kvinna som jag... - Jag deltar inte i er personkult.
Ursäkta honom, han är kommunist.
- Jag är så glad att se er. - Detsamma.
- Jag står till ert förfogande. - Kan vi träffas i enrum?
- Vi går till mitt kontor. - Helst i min bil.
- I er bil. Det är obekvämt. - Följ med.
- Tar du hand om herrarna? - Ja, var försiktig. Babin är konstig.
Jag kommer.
Er make kom till mig. Är det sant att er son är min?
Att min son inte är hans?
Skvaller bakom min rygg... Vad är det för nonsens?
Sanningen. Säg mig sanningen.
Ett ord kan göra mig mycket lycklig. Är Laurent min son?
Jag skulle gärna göra er den glädjen, vice borgmästaren, men...
Om vi tittar på datum, mitt foto i er medaljong...
Va? Har ni medaljongen? Jag har letat efter den i månader.
Er man knyckte den från er. Säg mig...Laurent?
Nej, Maurice, han är inte er.
Verkligen? Så då är han Pujols.
Han är varken er eller hans.
Vems är han då?
Jag har alla skäl att tro- att han är monsieur Balestras son.
Bokhållaren?
Han var kontorist då.
Svårt att förstå när man ser honom idag.
Jag var ofta på hans kontor för att diskutera pappas egendom.
Han var ung, charmig.
På hans kontor fanns en lädersoffa.
Allt tyder på att Laurent är monsieur Balestras son.
Men om jag bara skulle döma efter utseendet är han en bild av Gunnar-
-den trevliga svensken som undervisade barn i tennis, lång, blond...kraftig.
- Har det varit många? - Nej, inga andra i maj 1952.
Stackars Pujol som gifte sig med en borgarnymfoman.
Döm mig inte för mina ungdomliga snedsprång.
- Ni drog nytta av dem. - Jag satte er på piedestal.
Jag råkade falla ner. Jag har bara haft korta äventyr.
Det är glömt, nu har jag andra intressen.
Just det. Vad är det här?
Det är Jean-Charles rapport. Jag måste läsa den. Hon blir nog arg.
Och det vill ni jag ska tro?
Jag har blivit dödad två gånger om, Suzanne.
Efter er makes avslöjande trodde jag att jag blivit far och er följeslagare.
Hur kunde jag vara så dum?
Ni slutade aldrig vara densamma: "Fruaktig", fast i hans värld av lögner.
Jag trodde vi skulle ha en liten träff för att minnas. Där fick jag.
Var snäll och stig ur bilen.
Det är fem kilometer till fabriken, och jag har höga klackar.
Här slutar vår resa. Farväl, Suzanne, adjö.
Hallå!
Tack, ni har räddat mitt liv.
Hur kommer jag upp? Oj, min kjol!
- Kör ni här ofta? - Det händer. Hurså?
Det är vackert, eller hur?
Mycket vackert.
Ingen utlokalisering! Ingen utlokalisering!
Madame Pujol lovade ständig dialog.
Det är alltid samma sak. Vi litar på cheferna, och vips blir man lurad!
Jag ogillar den här skadliga rapporten, som jag avvisar och inte tänker använda.
- Mormor är vacker. - Många trodde på henne.
Hon gör på samma sätt som sin man.
Vi måste få tillbaka ett sunt förhållande till fackföreningarna.
Jag har sammanträtt med styrelsen för att finna en lösning.
Oroa dig inte, mamma. Alla stödjer dig.
- Så varför strejka? - För principens skull.
- Din far har aktieägare emot mig. - Jag försäkrar, de står på din sida.
Tur att du är här. Hur hade jag klarat mig utan min son?
- Tack, Laurent. - Det är lugnt.
- Stackars Floriane, jag höll er isär. - Jag har lärt mig mycket av dig.
- Hur ser jag ut? - Perfekt, som vanligt.
Då går vi. - God dag, mina vänner.
Efter strejken som inträffade efter den här rapporten-
-som jag blivit anklagad för att stödja har detta styrelsemöte sammankallats.
Jag hoppas vi får en vänlig diskussion.
- Monsieur Pujol, ni ville säga nåt? - Ja, madame ordförande.
Under dessa krisartade förhållanden vill jag föreslå att vi röstar:
För eller emot er fortsatta ledning av fabriken, madame Pujol-
-i vetskap om att jag är beredd att ta tyglarna så snart som möjligt.
- Det är klart. - Situationen gör att det brådskar.
Bra, låt oss rösta. Mademoiselle Nadège, vill ni notera röstfördelningen?
Javisst.
Jag börjar till vänster. Tycker du jag ska leda företaget?
- Ja, mamma, du får mina 10%. - Med mina 15% blir det 25%
- Mademoiselle Genevieve Micheneau? - Jag har fortsatt förtroende för dig-
-och ger dig mina 15%. - Tack, kära syster.
- Monsieur Pujol? - Jag röstar emot. Det är 45%.
- Utmärkt. - Mina herrar? - Trots den destabilisering ni lider av-
-värdesätter vi ert arbete de senaste månaderna och ger er våra 5%.
Madame Pujol, 45%. Monsieur Pujol 45%.
Då återstår bara min dotter, Joëlle, som jag väglett och bistått-
-under de senaste månaderna.
Jag ger mina 10%...
...till min far, Robert Pujol.
- Tack, min dotter. - Den slynan!
Vilken slyna!
Laurent, har du tid ett ögonblick? Jag har nåt viktigt att säga.
- Vi har inget att tala om. Jag går. - Lyssna, Laurent.
Jag blir äldre och tröttare och är inte i form.
Jag har lagt all energi och känsla på att utveckla fabriken.
Jag vet att du varit strålande under min frånvaro och vill att du arbetar här-
-för att en dag ta över. - Vill du mjuka upp mig är det för sent.
- Det är aldrig för sent. - Jo, för mig. Efter vad du just gjorde.
Jag återtog min plats för att göra det bättre för dig.
Jag avskyr dina metoder. Du gör vad som helst, till och med krossar din fru.
- Han har omvänt dig! - Vem då?
- Babin. - Det beror inte på honom.
Mycket mer än du tror.
Nå, går du med på att stanna på fabriken och arbeta med din far?
Min far? När har du varit en far för mig?
Det är tack vare mig som du är här. Du fick en viktig position.
Och så här tackar du mig. Vilken otacksamhet!
- Pappa hade gett mig samma ställning. - Du är mycket naiv.
Du vet inte vad han sa när jag bad honom ta med dig.
- Var inte elak. - Du saknar kvinnlig solidariet.
Det handlar inte om solidaritet, utan kompetens.
Du är din far dotter. Han använder gärna Jean-Charles rapport.
Snälla mamma, var inte arg.
Du sa jag var en nickedocka som accepterade allt!
- Men du trivdes med det. - Det var vad jag trodde.
- Vad ska du göra? - Det du inte törs: Skilja mig.
- Det kan du inte göra. - Så din mor ska tjäna som troféfru?
Jag har rätt till min frihet.
Men...varför ska jag strida med dig när jag är din mor?
- Vill du veta sanningen, mamma? - Javisst.
- Det var för Jean-Charles skull. - Vad menar du?
Pappa lovade honom min plats för de 10%.
- Lämnar du din plats? - Ja.
Då slutar Jean-Charles resa och stannar hos mig.
Jag kan inte leva ensam längre.
Jag är gravid, mamma.
Jag ska vara mammaledig och lämnar mitt jobb.
Det är förfärligt. Du ska inte offra dig själv och jobbet för din make.
- Och pillret finns ju. Abort också. - Jean-Charles är emot det.
Men det är din kropp, älskling. Du bestämmer själv.
Jag har fattat mitt beslut, mamma. Jag vill behålla barnet.
Så bra. Jag kan bara glädjas med dig.
- Jag ber bara om en sak. - Vadå?
Skilj dig inte. Pappa skulle inte klara det och inte jag heller.
Några månader senare
- Vad gör ni? - Inget.
Såna busungar.
Jean-Charles är säker på att det finns gott om arbetskraft i Tunisien.
Man får arbetare för ingenting.
Vi tror det är en bra idé.
Suzanne, glöm inte ringa prefekten...
...om jul för barnen på fabriken.
Jag ber mademoiselle Nadège. Jag är upptagen några dagar.
- Vad ska du göra? - Har jag inte berättat det?
Jag ställer upp i valet mot Babin.
- Är du tokig? - Nej, bara en 80-talskvinna.
Det är fortfarande 1978.
Ni har hackat på mig för att vara gammaldags. Nu tar jag ledningen.
God dag, monsieur. Jag är Suzanne Pujol.
- Angenämt. - Jag ställer upp i valet.
När jag var liten tog pappa med mig till en bondgård. En av korna hette Rose.
"Rose"? Jag har en som heter Plume och en som heter Falbala.
"Falbala"? - Är det jäst mjölk?
Det är 37-gradig mjölk, som vi blandar med löpe och torkar.
Sen lägger ni dem...
- Chabichouost med nässlor. - Det är ett slags Saint-Paulin.
Blir jag vald ska jag stödja den i Nationalförsamlingen.
Tack, det behöver vi.
- Skål för oss! - Chabichou, det är kul.
Vänta, jag är er kandidat.
- Se här, fröken. - Tack.
- Rösta på mig. - Madame Pujol, jag är glad att se er.
- Nadège, hur mår ni? - Det är svårt. Allt är som förut.
- Rösta på mig. Jag ska förbättra. - Det ska jag. Jag vill säga en sak.
- Det ni gör är häpnadsväckande. - Tack, Nadège.
Jag insåg att en kvinna kan lyckas utan sina stekpannor.
God dag, jag är madame Pujol. Jag ställer upp i valet.
Jag är för försoning och välfärd. - Jag är oberoende.
- Talade du med prästen? - Ja, han ska rösta på oss.
Så bra. Han har stort inflytande.
- Får vi träffa Floriane nån gång? - Nej, det går inte.
- Kommer hon inte på helgerna? - Det är slut.
Herregud! Du sa inget. Det beror väl inte på mig, hoppas jag?
På sätt och vis. Du är den viktigaste kvinnan i mitt liv.
Du överdriver. Jag är bara din mamma.
Du har inte presenterat mig för den unge mannen som delar ut flygblad.
Det är Jean-François. Han bara kom och erbjöd hjälp.
- Han avgudar dig också. - Jag kan förstå att folk röstar på oss.
-när de ser den snygga killen. Ni är lika varann.
Han är monsieur Balestras son.
- Din far blir glad. - Över vad?
Över att du brutit med Floriane. Hans son med en konditor...
Här, Jacqueline. - 12 mars, rösta på madame Pujol.
Du går aldrig ut, men det här är värt besväret.
- Nadège. - Hej, allt väl?
Vill ni bli av med Babin? Då är det dags.
Rösta på Babin. 12 mars.
Mår din far bra? Se till att han kommer 12 mars.
God dag, allt väl? - Kom ihåg 12 mars, rösta på Babin.
Mycket god ost. 12 mars, vid urnorna.
Tack, hälsa er fru. - Vad är det här?
Å, den där Pujolkvinnan.
Dela ut flygbladen! Babin...rösta på Babin!
God dag, jag tänker på alla.
- Hon har lyft sig. - Hon var tvungen att banta.
- God dag. - God dag, madame Pujol.
- Madame Pujol, känner ni igen mig? - Nej.
Jag arbetade 40 år för er far. Han tyckte mycket om mig.
- Jaså? - Ni vet, jag fick elva barn.
- Elva barn! - De har alla arbetat på fabriken.
Tack för vad ni gjort för mig och min familj.
- För all del. - Adjö, madame.
12 mars. Jag räknar med er. Rösta på madame Pujol.
Är det ni som sprider propaganda i min fabrik?
Det skulle jag aldrig göra... gå emot era intressen!
Upptäcker jag att ni är Moskvaspion avskedar jag er.
Domstolen blir nog glad för mina avslöjanden om företagets affärer.
- Stör jag, Suzanne? - Nej, jag avslutar den här rapporten.
Så galet: De vill ta bort Saint-Amand-les-Eauxgatan.
- Får jag sova hos dig? - Vad har det tagit åt dig?
Jag arbetar fortfarande, och du och jag ska skiljas.
Det komplicerar saker och ting. Sötnos, varför inte gå till Bada-Boom?
- Stängt på torsdagar. - En kyss bara och sov sen.
- Vad tänker du på? - På oss.
- En gammal historia. - Nej.
Minns du vår smekmånad?
Jag minns en vild strand mitt i Bretagne.
Det var en övergiven grotta.
Solen gick ner.
Havet var svalt.
Hon var så varm i dina armar.
Din ögon var så blå.
Vi var unga, vackra och obekymrade.
Vi älskade varandra.
Varför skilja sig efter alla dessa år? Vad tjänar det till?
- Så du ser annorlunda på mig? - Jag ser annorlunda på dig.
Säg mig en sak, Robert? Ska du rösta på mig?
- Madame Joëlle Hersant. - Röstat.
- Monsieur Hubert Barbin. - Röstat.
Madame Pilar Sanchez.
- Röstat. - Madame Pacot Gilberte.
- Monsieur André Ferron. - Röstat.
- Monsieur Babin! - Hur gick det?
Maurice Babin. Röstat.
- Monsieur Babin, vad förutspår ni? - Jag känner mig säker.
Madame Geneviève Michonneau.
- Mademoiselle Dumoulin Nadège. - Röstat.
- Monsieur Robert Pujol. - Röstat.
- Går det bra? - Ja, en kantring.
- Kantring? - Madame Joelle Pujol de Morette.
Röstat.
- Jag hoppas ni vinner. - Tack.
- God dag, Madame Pujol. - God dag.
- Madame Suzanne Pujol. - Röstat.
- Vad förutspår ni? - Inga kommentarer.
Slutresultaten, mamma.
- Lämnar du mig ensam en stund? - Javisst.
Hallå?
- God afton, madame Pujol. - Har ni resultatet?
- Ja. - Vill ni ha mig?
- Ni preparerade väl valurnorna. - Ni är väl inte för besviken?
- Inte så mycket som er man. - Tror ni det?
Er verkliga motståndare var inte jag utan han.
Kanske. Kan vi fortsätta vara vänner?
- Er nya ställning gör att vi ses ofta. - Javisst.
- För det mesta på tu man hand. - Det ser jag fram emot.
Mamma, det kommer folk.
- Ursäkta, jag måste gå. - Vi ses snart, parlamentsledamot.
Mycket snart, monsieur borgmästare.
Tystnad.
God afton, allihop. Tack för att ni kom.
Jag ber er välkomna er nya parlamentsledamot...
...Suzanne Pujol!
God afton.
Suzanne! Suzanne!
Mina vänner, låt mig först och främst tacka er för att ni valde mig.
Jag vill också helt broderligt visa min...
Vi vann! Vi vann!
Ja, vi vann.
Jag vill också broderligt tacka vår borgmästare Maurice Babin-
-och alla mina vänner.
Denna rörande segerkväll sänder jag en erkänslans tanke till min far-
-som skulle varit så stolt över sin dotter.
Till hans minne förklarar jag högtidligt att jag, Suzanne Pujol-
-född Michonneau, ska fortsätta pappas arbete som stadens välgörare.
- Skilde hon sig från chefen? - Nej, strunt samma. Hon är min chef.
Jag blev parlamentsassistent. Jag ska till Paris!
Min dröm idag när jag blivit ledamot är att öppna ett jätteparaply-
-och hålla er nära mig, skydda er och skämma bort er.
För ni är alla barn, mina barn.
Mamma! Mamma! Mamma!
Det vill jag vara för er: En mor!
I 30 år var jag nöjd med att sköta hushållet åt monsieur Pujol.
Några månader räckte för att få ordning på hans fabrik.
Så varför inte försöka med Frankrike?
Efter århundraden av förtryck och slaveri måste kvinnorna återta makten.
Det är dags att återvända till matriarkatets tidsålder-
-och amazonernas välsignade tid.
Och jag som trodde mamma var troféfru.
Om hon var det, så var hon inte dum.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Simontax
www.sweSUB.nu - Feministiska texter